ČRNO-BELA LJUBEZEN
30. DEL
Ne gre samo za Serkana!
Za Namıka Emirhana gre!
Najinega očeta je ubil Namık Emirhan!
Necdeta je dal ustreliti Namık Emirhan.
Se zavedaš, kaj govoriš?
Tu nekaj smrdi.
Namık tega ne bi naredil. - Ko vsaj ne bi.
Želim si, da ne bi.
Najel je plačanega morilca, da je ubil Necdeta.
Potem ga je postavil predte in iz tebe ustvaril pošast.
Zakaj mi nisi povedal?
To je moja laž. - Ker bi potem ubil Namıka.
Se nisi odrekel svojemu življenju, da bi jaz ostal čist?
Tokrat sem jaz storil enako zate. - Si res?
Sem.
Tokrat so vžgale kar moje metode.
Namıka sem predal roki pravice.
Z Namıkom Emirhanom je konec.
Novice o Namıku Emirhanu imamo. - Hvala.
Gospod tožilec, to je dosje o Emirhanu.
V redu. Lahko obvestite Ferhata Aslana. - Velja.
Zakaj sem tu? Nihče mi nič ne pove.
Pomirite se. - Ponavljam. Zakaj sem tu?
Sedite.
Namıka Emirhana smo aretirali zaradi umora. - Vem.
To ste mi hoteli povedati? - Na poti na postajo so imeli nesrečo.
Ko smo prišli na kraj nesreče, smo našli samo naša dva moža.
Namıka Emirhana pa ni bilo nikjer.
Pomirite se. - Kar beži, ne boš prišel prav daleč.
Ni to malo čudna reakcija? Dolga leta ste živeli z njim.
Sodelovala sta.
Pripeljali smo vas, ker smo mislili, da vas bo kontaktiral. A vas ni.
Poslušajte. Tega niste dobro naštudirali.
Nima jajc, da bi stopil predme.
Ker ve, kaj sledi.
Ubil mi je očeta.
Mogoče ima dober razlog. Mogoče vas bo kontaktiral.
Za to ne more imeti razloga.
Povem vam, da je bolje, da mi ne pride na pot.
Ubil mi je očeta. - Bi se radi soočili z njim?
Mogoče imate to v načrtu. - Razumem.
Razumem, kam merite. Ne morem vam pomagati.
Nimam načrta. To je moja stvar.
Samo nekaj imam v mislih. To, da mi je ubil očeta. Slišite?
Ne vemo, kako je zbežal. Avto je zapeljal s ceste.
Policista sta ranjena. Lahko gre za naključje
ali pa navidezno nesrečo, ki jo je insceniral.
Seveda je bilo tako. Zakaj je Ferhat še pridržan?
Takšen je postopek. Najbližje mu je bil.
Bomo kar posedali? Zakaj ne gremo na postajo?
Mogoče kaj izvemo. - Nič ne boš izvedel.
Namık Emirhan je ubežnik.
Ne more preživeti brez zunanje pomoči.
Najbrž mislijo, da mu pomaga Ferhat. - Možno.
Ni Ferhat Namıkova desna roka? Vsak ukaz uboga.
Mogoče mu je pomagal zbežati in mu še vedno pomaga.
Se lahko malo pomiriš?
To so hude obtožbe. Pomiri se, prosim.
Ferhat je tudi ravno izvedel, da je Namık ubil vašega očeta.
Prav imaš, ne?
Najbrž ga je najbolj prizadelo, ker ima Namıka rad kot očeta.
Zakaj tako govoriš? - Boli me, mami, in to zelo.
Človek, s katerim smo živeli, mi je ubil očeta. Kaj pa naj?
Lahko sploh še komu zaupam? Mu ni bil Ferhat najbližje?
Pomiri se. Pogovorili se bomo, ko pride Ferhat.
Grem. - Pospremila te bom.
Yiğit, hvala. Če se kaj zgodi, nam sporoči. - Prav.
Ne morem verjeti. Kako ga je lahko dal ubiti?
Tvoj oče je bil. Nedolžen človek.
Kaj pa vem. Namıka nisem nikoli maral,
tega pa vseeno ne bi pričakoval. Očeta je dal ubiti brez usmiljenja.
Nisi brez razloga vrtal, kajne? - Ja, vedel sem. Nisem se motil.
A ni se izšlo, zbežal je. Hotel sem ga zapreti,
preden bi Ferhat izvedel, ampak zdaj je pač tako.
Namık je nekje zunaj, Ferhat pa bo šel za njim.
Če ga najde, ga bo ubil.
Pa ne ve vsega. Še zmešalo se mi bo.
Najbolje, da je Ferhat na postaji, dokler ne ujamejo Namıka.
Ne, zakon je jasen. Ne morejo ga zadržati brez razloga.
Kaj bova? - Glej...
Samo ti si mu blizu, samo tebe posluša.
Nekako ga morava ustaviti, druge poti ni.
Lepo si povedal, a se trenutno ne razumeva? - Še vedno?
Še huje je.
Še huje je, ker misli, da je to tisto, kar sem mu prikrivala.
Naredila bova, kar lahko, Aslı. Mogoče bo jezen na naju,
ker sva mu lagala, a se vsaj ne bo soočil z Namıkom.
Prav imaš. No, se vidiva.
Poklical te bom. - Pozdravi Suno. - Bom.
Izvolite, dol so.
Gospod tožilec, pozdravljeni. - Pozdravljeni. - Presenečen sem.
Prevzel sem primer, prišel sem govorit z družino.
Dol so, vsi so presenečeni. - Bomo videli, kako so presenečeni.
Seveda, saj je to vaša služba.
Če potrebujete pomoč, sem vam na voljo.
Zelo smo bili žalostni, ko so vas suspendirali.
A v tem primeru ste bili pristranski.
Primera niste povsem zaključili, kajne?
Ne bom komentiral. - Vseeno hvala za ponudbo.
Če hočete, da se lepo razplete, se tokrat raje ne vmešavajte.
Lep dan vam želim. - Hvala.
Stopite z mano.
Yiğit se je zelo potrudil.
Ga. Yeter, prišel je tožilec. - Izvolite.
Oğuz Yılmaz. Pogovoril bi se o Namıku Emirhanu.
Povejte. Sem Yeter Aslan. - Ferhatova mama. - Ja.
Vsi smo presenečeni. Upam, da ga čimprej najdete.
Vsi smo vam na voljo.
Ga. Aslı, ne? - Tako je. - Vi ste Ferhatova žena. - Drži.
Se bova midva najprej pogovorila? - Lahko.
Pojdiva kar v pisarno. Izvolite.
Ni pustil sledi, kaj? - Ne.
Uspelo mu je zbežati. Brez tuje pomoči pa ne bo mogel.
Pravijo, da ste njegova senca, Ferhat.
Z njim delate že od otroštva.
Povejte nam, kar veste, da ga hitreje ujamemo.
Kje se skriva? Koga lahko prosi za pomoč?
To veste samo vi. - Sploh nič ne vem.
Razumem, da vam je hudo. Ubil vam je očeta.
Iz oči v oči bi vam lahko pojasnil, a dovolite, da opravimo svoje delo.
Povejte, kar veste, da ga ujamemo. Za vas ni tveganja.
Sem bil jasen? - Tveganje.
Vse jasno.
Najbrž hoče zbežati čez mejo.
Vaš mož se bo gotovo sestal z njim. Če ne ve, kje je, bo izvedel.
G. Oğuz, če namigujete, da mu Ferhat pomaga,
vam povem, da to ni možno. - Mogoče ga bo pa ubil.
V vsakem primeru, se bosta najverjetneje srečala.
Ne bi rekla. - Ga. Aslı, pomagajte nam.
Samo tako lahko ujamemo Namıka brez morebitnih žrtev.
Prav. Kaj lahko naredim?
Malo sem se pozanimal. Vem, da nam Ferhat ne bo pomagal.
Upal sem, da bi lahko vi sodelovali z nami.
Prav, lahko se pogovorim z njim, da sodeluje z vami.
Rad bi bil en korak pred Ferhatom. Se razumeva?
Kaj hočete reči? Naj vohunim in delujem za njegovim hrbtom?
Točno tako. - Žal mi je, a to ni mogoče.
Ga. Aslı, nehajte igrati.
Vem, da ste bili prisiljeni v poroko in da nimate druge izbire.
Prosim, povejte mi resnico. Vas zadržujejo proti vaši volji?
Mojbog.
G. tožilec, to sem skušala razložiti tudi bratu.
Poročam se iz ljubezni. Napako sem naredila, da mu tega nisem povedala.
Upravičeno se jezi name. Verjemite, to je tudi vse.
Dobro me poslušajte.
Svojo izjavo tožilstvu sem o tem že podala.
Sva se razumela? Poročila sem se iz ljubezni
in tu živim, ker tako hočem. - Mafijec in uspešna kirurginja.
Poroka iz ljubezni? Težko verjamem.
To je vaša stvar. Resnico govorim.
Noseča sem, otroka pričakujem. Če še vedno ne verjamete,
ne vem, kako naj vas prepričam. A ne morem vam pomagati.
Sploh pa ne na tak način. Oprostite.
Če si premislite... - Ne bi rekla.
Gospa Aslı?
Vzemite vizitko, mogoče vam pride prav.
Vso srečo pri delu.
V redu.
Teslo? - V redu.
Teslo, kam greš? - Po Ferhata.
Pride domov? - Ne. Ne sprašuj. Veš, da ti ne morem odgovoriti.
Grem pa s tabo. - Raje ne. Veš, da bo jezen.
To ni nič novega. Greva.
Greva.
Torej ste bili družinski prijatelji z Namıkom. - Ko mi je umrl mož,
nam je zelo pomagal. - Mogoče zaradi slabe vesti.
Vsi smo zelo presenečeni.
Moški neradi govorijo. Očitno se nista marala.
To pa gotovo, če se ga je odločil ubiti. - Žal.
Kje je Namıkova soproga, İdil? - Zapustila ga je in odšla.
Samo pismo je pustila. - Veste, kje je?
Njeno izjavo potrebujemo.
Povsod smo jo iskali, a je nismo našli. - Nič ne vem.
Ni čudno, da je kar odšla?
Prekleto. Kaj ti bo İdil?
Nikoli si nisva bili blizu, zato vam ne morem biti v pomoč.
Prav. Hvala.
Kdaj boste izpustili Ferhata? - Kmalu se vrne.
Teslo, zakaj si jo pripeljal? - Vztrajala sem. Je kaj narobe?
Je, ker sva si že vse povedala. - Vsi v hiši so čisto sesuti.
Opravek imam. - Kakšen?
Doktorica, že tako sem jezen. Opravek imam, pojdi domov.
Od kdaj te pa poslušam? - Ko bi me vsaj kdaj.
Pa kaj še.
Kamor greš ti, grem tudi jaz.
Počakaj v avtu. - Zakaj? Ne bomo jedli?
Hodim jaz s tabo v operacijsko?
Ne hodim, ne? Pojdi v avto.
Grem lahko s tabo? - Teslo.
Pozdravljeni. - Enako. - Kar sedi.
Upam, da si v redu. - Hvala.
Hvala, ker ste prišli in me niste kar zavrnili.
Vsi smo zmedeni. - Res je.
Skrajšal bom. Že dolga leta lepo sodelujemo.
Vsi ste vredni zaupanja, ne obračamo si hrbta, kajne?
Nekoč mogoče, a je Namık prav to storil.
Prav imaš, res je to storil.
Resno je. Ne vemo, kje je.
Gotovo bo kontaktiral nekoga od vas. Vam najbolj zaupa.
Kaj bo rekel možem, ki sodelujejo z Namıkom?
Najbrž išče tiste, ki bi mu pomagali. Ni mi povedal.
Sodeluje s policijo?
Hotel sem vam reči, da ga moram najti pred policijo.
Namıkov sluga nas prosi za pomoč. - Počasi.
Lažem? Namıka išče, pa se je priplazil do nas.
Kaj se greš, Ferhat? Pomiri se. Ti pa pospravi pištolo!
Nisva še zaključila, slišiš? Ko bom na volji, se spet srečava.
Odpelji Murata.
Sedi, Ferhat.
Prišel sem se pogovorit. Hvala, ker ste mi prisluhnili.
Vsi razen enega. Je mogoče še kak dvomljivec?
Razumeli smo se. Če kaj izveste, mi sporočite.
Bomo, seveda.
Kaj se je zgodilo? - Nič. - Kaj je s tvojo roko? - V avto.
Si v redu? - Bolje bi bil, če mi ne bi vsi jajcali.
Pokaži mi roko.
Kaj si počel? - Rekel sem, da počakajta v avtu. Ne?
Kakšne odnos ste imeli z Namıkom?
Kaj mislite, glede na to, da mi je ubil očeta?
Sta si bila prej blizu? - Ne, nisva se razumela.
Upam, da ga ne vidim več. Rada bi samo,
da ga čimprej najdete in zaprete. - Ne bo se izvlekel, brez skrbi.
Prej ga bomo našli, če nam pomagate.
Veste, kdo bi mu pomagal?
Ga. Gülsüm?
Zdi se mi, da bi mi radi nekaj povedali. - Ne.
Hočem reči, da ne vem, kdo bi mu bil tako blizu.
Razumem. Kaj pa g. Ferhat? S stricem si je blizu.
Njegova tako imenovana desna roka je. - Ja, bil je.
Skorajda neločljiva sta bila, mar ne?
Mogoče. Ne vem, ne zanima me.
Kdo vas ne zanima? Stric vam je ubil očeta.
Tudi Ferhatov stric je, ne? - Kaj hočete reči?
Je mogoče, da je Ferhat Namıku pomagal zbežati?
Ga. Gülsüm? Ta molk si razlagam kot pritrditev.
Ne. No...
Ne bi rekla, da je res. - Ste prepričani? - Nisem.
Gotovo tega ni storil. Ni mu pomagal zbežati.
Hvala. - Hvala vam.
Je konec? - Ja, s Hülyo govori.
Kaj te je spraševal?
To, kar je vse druge.
Namıka bodo kmalu našli. Ko ga končno aretirajo,
bomo lahko normalno živeli naprej. - Kot da se ni nič zgodilo?
Kaj pa naj? - To je hiša moškega, ki mi je ubil očeta. - Pa tudi moja.
Res, to ni samo Namıkova hiša. Moja je, naša je.
Res si čudna, mami.
Kako lahko to kar sprejmeš? Ne razumem, kako te to ne moti.
Vedela si, ne?
Vsa ta leta si vedela. Policija te sploh ni presenetila.
Zdaj pa nehaj s temi bedarijami.
Misliš, da bi molčala, če bi vedela? - Upam, da je res tako.
Res upam, sicer ti ne bom nikoli odpustila.
Gülsüm, dovolj je. Ni pravi trenutek za prepir.
Strinjam se. Vsi smo živčni.
Danes bi morali držati skupaj in biti družina.
Saj smo bili družina. Bili smo revni, a smo imeli očeta.
Namık je vse pokvaril, nas pripeljal sem in vpregel Ferhata.
Yiğit je edini, ki ni klonil pred njim.
Ne vem, komu naj verjamem.
Vso srečo.
Veselilo me je. - Enako. Ste končali?
Se še vidiva. - Srečno. - Hvala.
Vsi smo mu dali izjavo. Mislim, da je končal.
Pa poglejmo.
Kje je Yeter? - Vsi so v dnevni sobi.
Ferhat, si v redu?
Si ti v redu?
Namık nam je ubil očeta. Te je novica presenetila?
Ves čas eno in isto.
Kaj? - Rekla sem, da je ves čas eno in isto.
Vedno je nekdo drug kriv, ne?
Preidi k bistvu. Daj, ne boj se.
Si jezen? - Preidi k bistvu!
Očeta nam je ubil tvoj tvoj preljubi stric.
Niti enkrat se nisi vprašal, če se slučajno motiš.
Ker Ferhat Aslan ne dela napak, vedno ima prav.
Če se kdo moti, se mami, jaz ali pa Yiğit!
Ferhat Aslan ima vedno prav! Vedno je na pravem mestu!
Zaradi tebe smo živeli z morilcem.
Delal si z njim, jedli smo njegov kruh. Ampak nisi kriv, ne?
Gülsüm.
Kakšno napako sem naredil? - Z napačnim si potegnil.
Yiğit se je proti Namıku boril vrsto let. Kaj pa ti?
Ti si ga skušal ustaviti. Kako je možno,
da nisi videl, kakšen je, ko pa si zanj naredil vse?
Gülsüm... - Ne vmešavaj se.
Aslı... - Povej. - Greva gor, da se pogovorita.
Tudi jaz sem prizadet. - Vse si imel pred nosom!
Briga te, kako se počutimo drugi! - Utihni!
Vseeno ti je! - Utihni! - Vseeno ti je, kajne, Ferhat Aslan?!
Samo nase misliš! Samo to je važno!
Nikogar nimaš pravice obsojati. Pusti me! Nimaš pravice!
Mami je rodila tri otroke in ostala sama!
Hvalabogu za Yiğita! Hvalabogu, da ni odnehal in je dokazal umor!
Pusti me!
Moral bi vedeti, razumeš?!
Ti si naju obsodil na življenje z Namıkom! Njegov pajdaš si bil!
Moral bi dojeti! Zaradi tebe sva živeli z njim!
Dovolj je. - Samo nase misliš!
V tem si mu podoben! Vse mora biti po tvoje!
Izbral si lažjo pot, Yiğit pa je ni!
Izkazal se je in ga ujel! Ušel je, a ga bo že našel!
Če ga boš skušal ustaviti, boš nastradal! - V redu je.
Ni v redu! Nič ne bo v redu, dokler ne najdejo tega morilca!
Nisi izpustila Yusufa? - Ja, sem. - Lagala si mi.
Ferhat, poskusi razumeti Gülsüm. Pretresena je in žalostna.
Samo jezo sprošča nad tabo. - Prav ima.
Zaupala mi je, jaz pa sem bil slep.
Vem, kako je, ko te razočarajo bližnji.
Me lahko, prosim, poslušaš? - Nisi hotela, da govorim z Yusufom.
Ker bi mi povedal, da je Namık očetov morilec, ne?
Ferhat, res nisem vedela. Vedela sem, da ti nekaj prikrivajo,
nisem pa vedela, kaj točno.
Namık ni hotel, da izvem. Ti pa tudi ne. To so dejstva.
Ja. Bala sem se, da te bo resnica prizadela.
Serkan bi mi lahko kaj povedal. Ko sem vprašal Namıka, se je prestrašil.
Ogrozila si najinega otroka. - Samo obvarovati sem te hotela.
In še enkrat bi storila isto. Bala sem se, da boš Namıku kaj naredil.
Tega si se torej bala.
Me boš tokrat lahko ustavila? - Ferhat, nehaj.
Tvojega očeta ne more nič več oživiti.
Tip, ki je najel Yusufovega očeta, da ubije najinega,
je Namık Emirhan. Rekel mu je, naj ubije brivca Necdeta.
Kakšno napako sem naredil?
Zaradi tebe smo živeli z morilcem.
Delal si z njim, jedli smo njegov kruh. Ampak nisi kriv, ne?
Yiğit se je proti Namıku boril vrsto let.
Kaj pa ti?
Oči! - Kako si, junak moj?
Vaško življenje ti sede, zrasel si. Kje imaš mami?
Zadaj. Pospravljat je šla. - Res?
No, greva jo pogledat.
Pridi.
Živijo. - Živijo.
Je kaj novega glede Ferhata? - Ne, kar dolgo ga zadržujejo.
Se lahko igrava? Boš ti postavil gol? - Prav.
Srček, ogromno knjig imaš. Kaj, ko bi malo bral?
Nisi še zdrav. - Prav, mami. - Takoj pridem.
Vem, da si jezna name. Oprosti, a nisem imel izbire.
Če ga ne bi zaprl, njegova babica ne bi podala izjave
in Namık bi ostal na prostosti. - Ni ti uspelo, zbežal je.
Fanta si pripeljal kamor živi najin otrok.
Tega ne morem sprejeti. Kaj, če bi se kaj zgodilo?
Veš, da nisem imel izbire. Še vedno nimam pooblastil.
To je še huje. - Zaključiva s to temo.
Hočem, da veš, da bi to takoj še enkrat ponovil.
Özgürja grem pogledat.
Je bil tvoj oče dober človek?
Ja.
Mislim, da je bil. - Ga kaj pogrešaš?
Nisva si bila blizu.
Ampak bil je moj oče in ga pogrešam.
Včasih si želim, da bi bil ob meni,
to je pa tudi vse.
Jaz mojega zelo pogrešam. Čisto vsak dan.
Pogrešam ga od dne, ko je umrl.
Ne morem pozabiti njegovega nasmeha.
Pa kako me je božal po laseh in mi namazal kruh.
Ko smo spali, nas je pokril, da nas ne bi zeblo.
Čisto previdno, a smo čutili.
Oči je bil enkraten.
Princeska moja, kaj počneš tu sama?
Nič, igram se. - Res? Pridi.
Zakaj se ne igraš s prijateljicami? - Ker so mi rekle, da sem grda.
Od kod jim to. Nemogoče. Veš, kaj pomeni tvoje ime?
Ne vem. - Gülsüm pomeni "tista z lepim obrazom".
Tako sem te poimenoval, ker si moja lepotička. Zakaj se skrivaš?
Če so mi pa rekle, da nisem lepa. - Si kar naenkrat postala grda?
Življenje ni vedno enostavno, ni pa tudi vedno težko.
Postavi se zase in se imej rada. Prav? Zdaj pa se nasmehni.
Kar ves čas se smej. Ljubica moja.
Pojdi se igrat s prijateljicami.
Ne pozabi, da je oči ves čas ob tebi. - Ne zapusti me, prav?
Kako bi te lahko zapustil? Zdaj pa se pojdi igrat. Pojdi.
Jaz bi se tudi igrala.
Dobre razloge imam za vse, kar sem rekla bratu.
Malce si bila pregroba. Ferhat te ima zelo rad.
Rad te ima, čeprav tega ne pokaže. - Saj me sploh ne pozna.
Me je kdaj vprašal, kako sem ali če kaj rabim?
Samo bojim se ga. Samo to čutim.
Nisem kriva, da je tako.
Vsi smo drugačni. Ni važno, če te je kdaj vprašal.
Nenehno je pazil na vse nas.
Včasih je jezen in se dere... A ščiti nas, ker nas ima rad.
Nikar se ga ne boj. - Nisem si sama izbrala tega življenja.
Pištole niso potrebne. Sem jaz edina, ki se tega zaveda?
To ni normalno življenje. Da ne moreš niti v kino...
On nas je obsodil na takšno življenje.
Mogoče ni imel izbire. - Še vedno ga zagovarjaš. Še vedno.
Obsodil me je na življenje z očetovim morilcem.
Ne moreš dojeti, da me to boli, Abidin?
Saj razumem... - No?
Saj nima smisla. Nič več ne bom rekla. Do Necdeta grem.
Gülsüm.
Ja, Teslo? - Tekin Karaoğlu je tu. Nisem vprašal, zakaj.
Naj pride v Namıkovo pisarno.
Pozdravljeni. - Ferhat je notri.
Kar naprej.
Kaj se dogaja? Tekin Karaoğlu je tu. Zakaj?
En opravek imava. - Grem zraven?
Če te bom potreboval, te bom poklical.
Abidin. - Aslı.
Kdo je ta tip? - Tekin Karaoğlu.
Namıkov najboljši prijatelj. Včasih sta sodelovala.
O čem se pogovarjata? - Ne vem.
A nekaj je na tem. Ferhat me noče zraven.
Kaj je? - Ferhat, Namık me je klical.
Tega zjutraj nisi omenil. - Nisem hotel pred vsemi.
Veš, da po telefonu tudi ni varno. - Pametno. Ti je povedal, kje je?
Nič ni rekel, a hoče zbežati v tujino in rabi pomoč.
Tega ne zmore sam. - Tako sem tudi predvideval.
Z Namıkom sva si zelo blizu.
Še en kolega jo je popihal v tujino in naredil celo štalo.
Policijo imamo za vratom, vsi smo v riti.
Nihče ne bo brezveze tvegal. - Razumem.
Pa še račun imam blokiran. Nimam sredstev, da bi pomagal.
Trenutno ne. - To naj te ne skrbi. Slišiš?
Za Namıka gre. Več kot dovolj sredstev imamo.
Povej, koliko potrebuješ. - Ti to resno?
To mora ostati med nama.
Aslı, kam greš?
Ferhat se pogovarja z nekim Tekinom Karaoğlujem.
Kdo je to? - Dolgoleten Namıkov prijatelj je.
O čem govorita? - Kdo ve.
Poslušajte, bojim se, da se bo Ferhatu kaj zgodilo.
Morava ukrepati. - Odločil se ga je najti.
Ne jaz ne ti ga ne moreva ustaviti.
Bova kar sedeli križem rok, češ da nič ne moreva? - Saj je res.
Kako ste lahko tako mirni? Namık mu je ubil očeta.
Veste, česa je zmožen. Ne boste nič rekli?
Kaj bi to spremenilo?
Vedeli ste, ne?
Vedeli ste, da je Namık dal ubiti Ferhatovega očeta. Molčali ste.
Kdo si ti, da ti bom polagala račune?
Kaj je za vas večja laž? To, da je Namık Ferhatov oče,
ali to, da je ubil človeka, ki ga je imel za očeta?
Res si ne želim, da bi se Ferhat soočil z Namıkom.
Namık ne bo zdržal in mu bo povedal, da je njegov oče.
Ferhat me bo ubil. - Tega se torej bojite.
Bojite se smrti. Vsi mislite samo nase, ne?
Aslı, mati sem. Ko boš rodila, boš razumela.
Za otrokovo pozornost prevračaš gore.
Za Yiğita in Ferhata sem že leta tujka.
Še Gülsüm bom izgubila, če se to razve.
Tudi če Namık nič ne izda.
Mislite, da vas Ferhat ne bo nič vprašal?
Vidim, da ste se mu že odrekli.
Ne govori bedarij. - Poslušajte. Ni treba, da ukrepate.
Jaz pa nočem, da moj otrok odrašča brez očeta.
Vmešala se bom, pa če me Ferhat nikoli več ne pogleda.
To veste, ne?
Jutri dobiš denar. Kontaktiral te bom, pripravljen bodi.
Kaj naklepaš? Ga hočeš najti in rešiti?
Naredil bom, kar je najboljše za mojo družino. S tvojo pomočjo.
Kako boš priskrbel denar, če te policija nadzoruje?
V to se res ne bi rad vpletal.
Ne skrbi, bom že uredil. Kar mirno.
Ti poskrbi za preostalo.
Tožilec je omenjaj İdil, Cüneyt.
Namıkova žena je, ni kar nekdo.
Seveda jo bodo iskali. Ne bo se dobro končalo.
Pomiri se, mucka. Kako jo bodo našli? Si jo dobro zakopala?
Ti si pa res miren. Ne zavedaš se, kako resno je.
Nič ne bo, navadil sem se živeti na begu.
Kaj pa bo? Pridi, pa se bova družila.
Res nisem pri volji, nehaj se delati norca.
V redu, samo ne jezi se. Ne sedi tam križem rok.
Izvedi, kaj je spraševal glede İdil, potem pa bova videla.
Mogoče je bolje, da se nekaj časa ne vidiva.
Torej se videvava, kaj? Praviš, da sva par?
Mene to ne moti. Zasvojila si me.
Ljubica, ne prenagliva se. Malo se pozanimaj, da bova mirna.
Potem pa grem naprej do Yeter. Zanima me, kaj ve.
Tudi prav. Nestrpno bom čakal novice. Čavči.
Prosim? - Še dobro, da sem ti dal hišo. Glej, kaj se je zgodilo.
Namık? - Zgodilo se je, kot si predvidevala.
Nevihta se je končno začela. - Kako si? - Srečo sem imel.
Malce sem potolčen. - Kje si?
Ni pomembno, ker odhajam. Hotel sem se samo posloviti.
Namık. - Lahko bi bilo drugače.
Prosim, nikomur ne stori žalega.
Že prvi dan sem te žrtvoval.
Taisti dan sem ustvaril ta konec.
Nihče nima grehov, za vse sem kriv jaz.
Tudi sama imam grehe. Kakorkoli, konec je.
Samo vedeti moram, da si v redu in da si živ.
Je Ferhat hudo besen? - Kaj misliš?
Lovil me bo. Čimprej moram oditi.
Govoril je že s tvojimi znanci.
Yeter, ne skrbi. Predolgo te že.
Odložil bom. - Pazi nase.
Namık?
Neznana številka. Mislila sem, da je Namık, a so odložili.
Najbrž so se zmotili, če so odložili kar brez besed.
Najbrž. Kaj počneš tu? Spet se potepaš naokoli.
Teto iščem. Mislila sem, da je mogoče tu.
Ni. Zdaj pa pojdi, nimam časa zate.
Oprosti, če sem te motila.
Ženska je dejansko omenila Namıka. Madona.
Poklical te bom. Hvala.
Vso srečo.
Hvala.
Kaj je, doktorica? Zdaj že prisluškuješ pred vrati?
Ne. Nisem vedela, da je pogovor tajen.
Za posle je šlo. Nobenih skrivnosti ni.
Kdo je ta tip? Zakaj je prišel? - Saj si slišala.
Zaželel mi je srečo. - Skušaš najti Namıka, ne?
Nekje je, ne skrbi. - Seveda, policija ga že išče.
Točno tako. Pojdi počivat, opravke imam.
Živijo. Kar meni ga daj. Pridi, srček.
Zdravo, Gülsüm. Si v redu? - Saj veš, kako je.
Nisem hotela ostati doma. Saj nimaš kakšnih nujnih opravkov?
Ne. Pridi noter, pa se bova pogovorila.
Hülya, si videla Gülsüm? Tudi Necdeta ni.
Do g. Yiğita je šla. Rekla je, da se vrne jutri.
Madona, nič mi ni omenila.
Nekaj bi vas vprašala. Nikogar ni, niti ge. Handan.
Pa tole z g. Namıkom... Koga naj vprašam glede hrane?
Naj bo kar po starem. Skuhaj, kar ti pade na pamet.
Če bo sploh kdo jedel...
Pojdi.
Čudno ne? Hiša je tako prazna, zdaj ko ni Namıka.
Še varnostniki so se zamenjali.
To je policija v civilu. - Če se mogoče Namık vrne?
Kriv je in na begu. Ne razumem, zakaj tega ni po poročilih.
Zakaj to tako prikrivate? - Tako se je odločila policija.
Pustimo jim, naj opravijo svoje delo. - Prav imaš.
Kje je Gülsüm? - Pri Yiğitu.
Dobro ji bo delo, zbistrila si bo misli.
Kava ni zdrava, raje jej sadje.
Sicer ga ni dobro jesti zvečer, ker redi. Misliš, da je res?
Jo skuham še tebi? - Potem ne bom mogel spati.
Vidim, da si slabe volje.
Verjetno si jezna sama nase. - Zakaj bi bila?
Potem pa ti je žal, ker nisi zaupala bratu.
Ne, ni mi žal.
Poslušaj. Ferhat...
Je grob.
Včasih tudi nesramen.
A zato še ni slab človek, ne?
Je torej dober? - Seveda, in to že od nekdaj.
Življenje ga je postavilo pred hudo preizkušnjo.
Hitro je moral odrasti. Nikoli pa ni bil zloben.
Zakaj zdaj tako govoriš, ko pa si leta kuhal mulo?
Ker sem se motil. Samo otroka v sebi je izgubil.
Oči je sekal drva.
Se spomniš, kako smo hodili za njim
in nam je dajal naloge? - Spomnim se.
Ko je končal nam je rekel, naj nesemo drva noter. Dajmo, otroci.
Bravo, srčki moji.
Ferhat ti je vedno dal najmanjše poleno.
Rokave ti je potegnil čez dlani, da se nisi napičila na trske.
Meni je dal dve večji poleni, on pa jih je nesel pet, šest.
Delal je kot nor, da nama ni bilo treba. Mislil je na naju.
Vedno misli na najbližje.
Lepega otroštva je konec. - Res je.
Časa ne moreš ustaviti. Otrok v nas pa...
moramo ga obvarovati, skrbeti zanj.
Poslušaj. Veliko sovražnikov imamo in če se bomo tolkli med sabo,
nas bodo porazili.
Ne pozabi na to.
Noter grem, mrzlo je.
Se opravičujem.
Ja? - Tožilec Oğuz pri telefonu. Upam, da ne motim.
Ne, kar povejte. Dober večer.
K vam je prišel Tekin Karaoğlu.
Ja. Ni to normalno, če je družinski prijatelj?
Veste, koliko let je Yiğit lovil Namıka Emirhana?
Yiğit? Kje je povezava?
Vam bom jaz povedal. Vsaj deset let.
Zakaj mu ni uspelo?
Ker ga vodijo čustva. Mene pa ne bodo, ga. Aslı.
Vaš mož lovi Namıka. Če mi poveste, kar veste,
ga lahko hitro najdemo. - Rekla sem vam, da ne bo šlo.
Veste, da Ferhat nima namena ujeti Namıka.
Za to imate poseben oddelek na policiji.
Tudi vas vodijo čustva, tako kot Yiğita Aslana.
Če res hočete, da ujamemo Namıka Emirhana,
dajte čustva do moža na stran.
Tožilec, me slišite?
Z mojo ženo ne boste tako govorili. - Pozdravljeni.
Samo ubežnika skušam najti. - Pa ga dajte.
Prekleto.
Namık, dobrodošel. - Ne vem, če sem res, Tekin.
Ne skrbi, pomagal ti bom. Stara prijatelja sva,
prijateljem pa se pomaga, če se znajdejo v težavah.
Vse račune imam blokirane. - Ne skrbi, bomo že uredili.
Kmalu bo konec. - Dobro. Kdaj dobim denar?
Policija me lovi, nimam časa. - Jutri ob 22-ih v pristanišču Beykoz.
Vse si uredil, Tekin. - Kot sem rekel, da bom.
Jaz pomagam tebi, ti pa pomagaš meni. Kar mirno.
Kaj bi rekla tožilcu, če ne bi prišel? - Nič, Ferhat.
To, kar si slišal. - Zato ves čas prisluškuješ?
Zasleduješ me, skačeš v avto.
Tožilec te je očitno pretental in te izkorišča.
Kar pozabi na to. - Samo skrbi me zate. - Ni treba.
Nikoli me ne boš razumel, ne? Nikoli.
Res te ne bom razumel. Tudi življenja ne razumem.
Kako naj, če nikomur ne zaupam? - Se spomniš, kako sva se poročila?
Spomnim se, kako sva se poročila. - Imel si me zaprto, me odpeljal v gozd
in mi ob glavo držal pištolo. Poroči se z mano, ali pa te ubijem.
Potem si me pripeljal sem. Nisi me izpustil, celo zbežati sem hotela.
Ko bi ti le uspelo, ne? Ko bi le.
Ko pogledam nazaj, ne obžalujem niti ene sekunde.
Neki glas mi je govoril, naj ti zaupam. In sem ti.
Če bi me takrat izpustil, bi šla vsak svojo pot.
A sem se odločila ostati ob tebi, ob tvoji strani.
Samo tebi sem zaupal. Ko pa si izpustila Yusufa,
sem ugotovil, da očitno ne morem zaupati nikomur.
Tega se ne počne, doktorica.
Da kar odideš, da prikrivaš stvari. - Prav.
Jaz bom vedno ob tebi,
kamorkoli greš. - Jutri ob 22-ih, Beykoz.
Vedi, da te ne bom zapustila.
Nisi me naučila tako ljubiti. Ne počni, česar ne znaš.
Takoj je zaspal. - Gülsüm? - Tudi spi. Poleg Özgürja.
Yiğit, kaj sledi? - Ne vem.
Vem samo, da te potrebujem.
Vedno sem ob tebi, a se bojim.
Ravno ko si rečem, da je konec in da ni več težav, se vse ponovi.
Vem, a kaj naj? To je moja družina. Moja preteklost.
Namık je zbežal, ravno ko sem ga ujel.
Zdaj pa še ta tožilec... - Kaj pravi? - Naj se ne vmešavam.
Naj ohranim distanco, češ da je za vse krivo to,
da gre za družinsko zadevo. - Yiğit, pusti ga delati. Prav ima.
Kako naj odneham, ko pa je Ferhat v nevarnosti?
Glej, preveč težav imamo. Zakaj mi ni uspelo ujeti Namıka?
Ker je bil Ferhat ob njem.
Novega tožilca to ne briga. Ferhat bo zanj postranska škoda.
Kako naj kar molčim? - Prav imaš, a me je vseeno strah.
Ker me ljubiš. Tudi jaz bi rad,
da z Özgürjem mirno živimo. Po drugi strani pa...
Ferhat je tudi žrtev usode. Moj brat je.
Grem. Nekaj sem ti pripravila, ker nisi jedel.
Trik s pozorno mamo. Ni za to malo prepozno?
Noben trik ni. Poznam te, moj sin si.
Res sem tvoj sin. Zato mi povej resnico.
Si vedela, da je dal Namık ubiti očeta? - Ne.
Ne.
Zakaj nas nisi odpeljala, ko mi je dal Namık pištolo v roko?
Se ti nikoli ni zdelo čudno, da je dal tvojemu sinu v roke pištolo?
Če si vsa ta leta vedela in vseeno molčala,
si kriva toliko kot jaz.
Vedela si, ne?
Nisem vedela.
Izvedela sem, ko je dal ubiti Yusufa.
Dojela sem tudi, da bo storil vse, da ta skrivnost ne pride na dan.
In si lepo molčala. - Sem zdaj jaz kriva?
Kaj mi je Namık?
Kaj sem Namıku?
Dolga leta sem ga klical stric. - Res je.
Na eni strani moja mati,
na drugi strani prasec, ki mu pravim stric.
Oba sta mi prikrivala pomembno skrivnost.
Zdaj si ti na vrsti. Pojasni mi, Yeter Aslan.
Največja grešnica si ti.
Tvoj greh je večji od Namıkovega.
Si me slišala? Huje je.
Ker si moja...
mama.
Mama, ki ji nikoli ne tako rečeš. - Saj tega tudi nisi zahtevala.
Morala bi biti pripravljena umreti za nas, kot je bil oče.
Pa si bila? Nisi.
Izbrala si denar.
Da se ne bi zdaj še cmerila. Da ne bi.
V redu, tudi jaz sem počela napake.
Reci in počni, kar hočeš, a ne odvzemi mi hčerke.
Samo ona mi je vedno stala ob strani.
Razumela me je. Samo ona mi je rekla mama.
Ne zvleci Gülsüm v to packarijo.
Kaj bi rekla tvoja hči,
če bi izvedela, da si vedela in molčala?
Bi držala s tabo? Bi ti še rekla mama?
O tem govorim, Ferhat. Ne vzemi mi Gülsüm.
Lahko noč. - Lahko noč.
Ferhat Aslan! - Nehaj. Odloži nož...
Ej! - Ferhat! Ferhat! Ferhat!
Ti pomagam? - Ne, sem že.
Daj sem.
Mi bo ostala brazgotina? - Ne bo. Sedi.
Kaj je?
Nič ne bo, daj.
Tu je.
Ferhat?
Zaupaj mi.
Verjemi mi. Vse to počnem, ker te imam rada.
Maščeval se bom za očeta. Sicer ne bom našel miru.
Nihče se ne bo vmešaval.
Govoriš kot Namık Emirhan.
Ko tako govoriš, si mu podoben. Bojim se, Ferhat.
Bojim se, da postajaš kot on.
Jaz pa se ne bojim.
Poglej me v oči.
Se zavedaš, da v tej hiši ni nikogar več, ki bi naju oviral?
Samo ti naju še.
Nočeš biti fantkov očka?
Se nočeš poditi naokoli z njim, se pogovarjati z njim?
Ne bi rad tega?
Nočeš, da smo družina? Poglej me v oči in mi reci,
da ti je vseeno za naju.
Povej, kar te teži in da ti je vseeno za naju.
Kako sva se poročila? - Kot vsi drugi.
Z glasbo in vsem? - Ja, na ves glas.
Boš šel? Boš vseeno šel?
Poglej me.
Ne zapusti naju prosim. Ne hodi nikamor.
Jutri ob 22-ih, Beykoz.
Sinko, utrujena sem. Zaspi že.
Ne drži se tako. Bog ve, kako je Ferhatu.
Vsem je hudo. - Bojim se. - Česa?
Da bom izgubila Ferhata, da bom še bolj jezna nanj.
Otroci smo bili. Nihče ni vedel, za kaj se gre.
Najbolj sem bil nanj jezen jaz, a sem dojel,
da je žrtev usode. - Ne bi mu bilo treba potegniti z Namıkom.
Mogoče ni imel izbire, mogoče so ga na silo zadržali.
Meni se zdi vedno bolj podoben Namıku.
Moral bi biti popustljiv kot oči, ne pa kot Namık. Brez srca.
Vse to sem mu tudi povedala. - Prizadela si ga. - Pa kaj?
Upam, da nas ne bo več prizadel. Tega mu ne bi oprostila.
Ne misli na to. Vse se bo uredilo.
Tekin mora do 12-ih dobiti denar. Uredi, kot sva se zmenila.
Prav, poskrbel bom za denar. - Jaz pa grem. - Prav.
Pridi z mano.
Živijo.
Se vidiva. - Se vidiva.
Ne pritiskaj nanjo. - Na nikogar ne pritiskam.
Najina sestrica je. Izvedela je kruto resnico
in nad nekom se je morala znesti. Skušaj jo malce razumeti.
Ko bo čas, se bom pogovoril z njo. - Pomiri se, vsi rabimo čas.
Gospod tožilec, dajva Namıkove zločine na stran.
Najhujši greh je, da je uničil družino.
Družina ne bo skupaj, dokler ne bo zadoščeno pravici.
Ja, a bodi previden. To je najtežji del.
Ni problema.
Pojdi noter do svoje matere.
Suna me že čaka. Se vidiva. - Adijo.
Gülsüm je prišla. Pri Yiğitu je prespala.
Sta se pogovorila? - Sploh me ni pogledala.
Skušaj jo razumeti. Pretresena je, žalostna, jezna.
Res je že mama, a je tudi zelo mlada.
Z bratom se ne govori tako. - Točno, njen brat si.
Lepo se pogovori z njo. - To pravi tudi Yiğit.
Bo že prišel čas za to.
Lahko se pogovorimo skupaj. - Potem, Aslı.
Prav.
Iz bolnišnice kličejo.
Prosim, Zeynep?
Kaj? Nevin ni prišla?
Ima temperaturo?
Počakajte me, pridem. Prav.
Kaj je? - Pacient ima zelo visoko vročino.
Nevin ni, moram v bolnišnico. - Prav. - Me lahko pelješ?
Če nočeš voziti, reci fantom, naj pokličejo taksi.
Opravek imam. - Prav.
Lahko vsaj večerjava skupaj?
Pa še z Gülsüm lahko govoriva. - Bova videla.
Jutri ob 22-ih, Beykoz.
Prav.
Hvala.
Zdravo, Gülsüm. - Zdravo.
Si bolje? - Upam, da še bom.
Najprej se pomiri, potem pa premisli. Tvoj brat ne nosi te krivde.
Kaj bi ti naredila, če bi se to zgodilo tebi?
Prav imaš, a bi vseeno poslušala starejše.
Včasih te jeza prevzame, a jo moraš obvladovati.
Bratu si sicer podobna na videz, ne bodi mu še po obnašanju.
Se vidiva.
Dobro jutro. - Dobro jutro.
Sam zajtrkuješ? - Vsi so nekam šli, jaz pa sem hotel najprej pojesti.
Kako je Gülsüm? Upam, da se pri Yiğitu bolje počuti.
Pravkar je prišla.
Kaj je?
Si jezen, ker je šla, ne da bi ti povedala?
Hudo ji je, Abidin, ne pritiskaj nanjo.
Se bova že pogovorila. - Veš, dobro jo razumem.
Ko mi je umrla mama, sem se počutila kot ona.
Osamljen postaneš, Abidin. Najraje bi se jezil na vse.
Revici se je najbrž zdelo,
kot da je spet izgubila očeta, ko so vse tako pogrevali.
Prav imaš. Težko ji je.
Zelo si razumevajoč.
Abidin, Gülsüm ima res srečo, da te ima.
Gülsüm? Ravno o tebi govoriva.
Si za čaj? - Nisem.
Ima še vedno vročino? - Vse je v redu.
Kako je v redu? Ste mu dali zdravila?
Ne skrbite, vse je v redu. Kar izvolite.
Kaj se dogaja, Zeynep? Zakaj mi nočeš nič povedati?
Nič ni, izvolite. - Madona.
Se opravičujem, ga. Aslı, za tole pretvezo.
Drugače vas ne bi dobil na samem.
Izvolite.
Poslušam, g. Oğuz.
Pozdravljeni. - Sendvič s sirom in salamo. - Pride.
Ne morem, g. Oğuz.
Namıka iščejo takorekoč vsi. Z lahkoto ga boste našli.
Poslušajte, Namık je zelo premeten.
Veze ima in moč. Z lahkoto pride čez mejo.
Potem ga ne bomo ujeli. Hočete, da se izogne kazni?
Tega nočem. Tako kot nočem, da Ferhat nastrada. - Nič mu ne bo.
Če pa bo ravnal na lastno pest, lahko veliko tvega.
Dobro razmislite, prosim.
Ste opazili kaj nenavadnega? Kakšen pogovor ali potezo.
Nekaj, kar bi nas privedlo do Namıka Emirhana.
Jutri ob 22-ih, Beykoz.
Lahko dobim kečap? - Takoj.
Račun, prosim. - Je že plačano.
Hvala.
Pozdravi brata. Adijo.
Ni po Tekinu Karaoğluju govoril z nikomer?
Je koga klical ali poslal kakšno sporočilo?
Ne, nič od tega. Nobenih klicev ali sporočil.
Dobro premislite, vsaka podrobnost pride prav.
Samo Namık nas zanima. Zaščitili bomo vašega moža.
Če se mu kaj zgodi...
Fantek bo, ne? - Tako je.
Mogoče boste morali otroka vzgajati sami.
Dobro premislite.
Če bo Ferhat ravnal po svoje, ne bo to nikomur koristilo.
Samo tebi sem zaupal. Ko pa si izpustila Yusufa,
sem ugotovil, da očitno ne morem zaupati nikomur.
Tega se ne počne, doktorica.
Da kar odideš, da prikrivaš stvari.
Gospa Aslı, ste v redu?
Sem.
Kot sem že rekla, nisem nič opazila.
Ne klica ne sporočila. - Hudo napako delate.
Kaj bi radi? - Rada bi videla Namıka.
Klical me je in odložil. Vem, da mu pomagate.
To pa ni res, narobe ste slišali.
Namıka ni več in z njim nimam več opravka.
Dajte no, g. Tekin. Namık ni odšel.
Glejte, za življenje ali smrt gre. Rada bi ga videla, preden odide.
Prosim? - Živijo.
Kaj tako zelo moti tega tožilca Oğuza?
Se je kaj zgodilo? - Pozno sinoči je klical Aslı.
Hotel je, da me izda.
Kaj mu je? - Ambiciozen je. Na vsak način hoče najti Namıka.
Samo to vem. - Ustavil sem ga, ne vem pa, če bo ubogal.
Aslı ne bo dal miru, dokler mu česa ne pove.
Torej moram biti ves čas ob njej. - Nisem tega rekel... - Jasno.
Pa poglejmo, kako je s tvojim bolnikom, Aslı.
Zakaj ste zavrnil klic, če se ne bojite moža?
Ne bojim se, samo nisem na volji.
Takšni ljudje nikomur ne zaupajo. - Ne poznate ga.
Saj sem vam rekel, da ni potrebe. Vsi so enaki.
Nikomur ne zaupajo, ker živijo v temi.
Stalno so pozorni. Ves čas se ozirajo.
Niti najbližjim ne zaupajo. Ni bilo tako tudi včeraj?
Se ni prikradel do vas, ko sem vas včeraj klical?
Se mi je kar zdelo.
Poslušajte... - Vzemite ta telefon.
Ferhat naj ga ne vidi. - Kaj naj s tem?
Če bo treba, me pokličite. Linija je zaščitena.
Hvala, nočem. - Premislite, ga. Aslı.
Obdržite ga, mogoče si premislite.
Poglejte, to je v dobrobit vseh.
Gülsüm, prineseva Necdeta malo na vrt?
Pojdi pogledat, če se je zbudil.
Tebe bo hotel. - Boš videl, ne? Nisem še spila čaja. - Prav.
Lepo, da si se vrnila. V hiši je vladala tišina.
Tudi tebi je lepo. Odselila si se in spet vrnila.
Ne maraš me, ne? - Od kod ti to? - Očitno je.
Prav. V bistvu moram reči, da se mi zdiš malo čudna.
Občutek imam, da ves čas nekaj naklepaš. Ne vem...
Ta hiša je polna skrivnosti. Vsi nekaj spletkarijo.
Nihče ni nedolžen. Ti pa si se zataknila pri meni.
Gülsüm, marsičesa ne veš.
Kakšne bedarije so to? - Bi rada, da ti povem?
No, povej. - Tvoja mama je govorila z Namıkom.
Ne govori bedarij. - Tako je, pa če hočeš verjeti ali ne.
Lepo se imej.
Nesi tole v pomivalni stroj. Ne obiraj se kot kaka nevesta.
Lepo delaj.
Dobrodošla.
Kje je mama? - Zgodaj je odšla. Ne vem, če se je vrnila.
Je kaj narobe? - Ne.
Gülsüm?
Prestrašila si me.
Kako, da si že nazaj? - Si videla Namıka?
Kakšne bedarije so to? - Jülide te je slišala po telefonu.
Laže, ni res.
Povej mi resnico. Si govorila z njim? - Nisem.
Prisežem, da nisem. - Prav. Ker ti tega ne bi odpustila.
Kje je dr. Aslı? - V sobi na desno.
Oprostite, zasedena je. - Zeynep?
Ferhat, kaj pa ti tu? - Skrbi me, ker se nisi oglasila.
Zakaj? Pacienta imam. - Noseča si.
Prihitela si na svoj prosti dan. Kdo je notri? - Se še nisi navadil?
Včasih imamo nujne primere. - Zakaj se nisi oglasila?
Mogoče, ker sem s pacientom. - Poglejmo, kdo je ta pacient.
Kaj se greš? Ferhat, greš lahko ven?
Mi lahko poveš, zakaj si v resnici prišel?
Skrbelo me je zate. - Res?
V redu, kmalu končam.
Lahko greva na večerjo, če imaš čas. Prav?
Pred vhodom te bom čakal.
Mami pravi, da je ni klical, a ji ne verjamem. - Ne, Gülsüm.
Stric je ne bi klical. Če pa bi jo, se teta ne bi oglasila.
Enostavno se mu ne bi. Če bi jo že poklical, bi gotovo povedala Ferhatu.
Ne vem, kaj naj verjamem. Mami pravi, da ni res, Jülide pa nasprotno.
Zmotila se je.
Ne vem. Opazovala bom mamo.
Ti pa mi povej, če boš kaj videl ali slišal.
Bom, ampak nehaj razmišljati o tem.
Prav. Pridem.
Tega ne sme nihče izvedeti. Hvala.
Ste v redu, Yeter?
Ja. Bodo ti ljudje ves čas tu?
Je treba preveriti vsakogar, ki pride ali odide?
Tako je naročil tožilec, če se slučajno kaj zgodi. Je kaj narobe?
Ne. Novi so pač, težko se je privaditi.
Vse v hiši se je spremenilo. Nekateri so odšli, drugi ostali.
Saj ni nič takega, a se mi zdi zelo čudno.
Razumem, a kaj moremo?
Ne moremo pomagati.
Tudi prav.
Boš doma za večerjo? - Kolikokrat me boš še to vprašala?
Pozabila sem, da sem te že. V redu je.
Pa poslušajva glasbo. Kje so CD- ji? - Prižgi radio.
Prav.
Kam greva, Ferhat? - Zaupaj možu.
Mami, pridi. Čakamo. - Že grem.
Si v redu? - Sem.
Takoj pridem.
Prav.
Ne morem verjeti. - Sem rekel, da mi zaupaj.
Spraševala sem se, zakaj vsa špecerija. Ostaniva nocoj tu, prosim.
Tečna si s tem. - Ko pa sva se tako dolgo vozila. Ostaniva tu.
Zjutraj se lahko vrneva. - Bova videla.
Jülide ni tu? - Šla je ven na večerjo. - Meni je prav.
Kaj?
Mislila sem, da boš dlje pri Yiğitu. Vesela sem, da si se vrnila.
Zvlekel me je nazaj. Se pa boljše počutim.
Še dobro, da ga imam.
Dobro, da imaš tudi Ferhata.
Moj brat je Yiğit. - Prosim te, Gülsüm.
Kaj je?
Yiğit mi je takoj pomagal, Ferhat pa me niti pogledal ni.
Se ne spomniš? Nikoli me ni imel rad.
Samo bala sem se ga. - Gülsüm.
Ne govori tako.
Prosim te, naj me ne začne skrbeti še zate.
Ti boš držala družino skupaj.
Kaj se dogaja, teta? Kaj pa govoriš? Mar kam odhajaš?
Nikamor ne grem.
Malo me je zaneslo. Marsikaj smo prestali.
Ne vemo, kaj bo jutri. - Kaj se dogaja, mami?
Ti Namık grozi? Povej nama, če je kaj takega.
Ni to. Ni.
Dajmo, jejmo.
Si umil zelenjavo? - Umil sem jo, kot si ukazala.
Ne govorim zase, mene ne moti. Nočem, da se otrok okuži.
Saj vem, njegov oče sem. - V redu.
Ne kuhaj predolgo. - Še pet minut bo. Ti dokončaj, ne morem več stati.
Upam, da bo vsaj dobro. - Kako? Zakaj naj ne bi bilo dobro?
Pozabi.
Res malce preveč govoriš. - Kar reci.
Hvalabogu za sina, ker bi hči preveč govorila.
Upam, da bo podoben mojemu očetu. - To pa ne.
Saj ga nisi poznala.
Ne. Hočem reči, naj bo podoben tebi.
Kot moj oče bo. Tako ljubeč in nedolžen.
Nikomur ni strl srca. Smehljal se je ne glede na vse.
Rekla si, da postajam kot Namık, ker sem bil toliko z njim.
Dobra diagnoza, doktorica. Dobra diagnoza.
Res sem postal tak. Pozabil sem vse, česar me je oče naučil.
Nisi mi strl srca.
Poglej, na srečen kraj si me pripeljal. Nikomur nisi podoben.
Necdetov sin si.
Tako je.
Saj sem vedel, razkuhano je.
Bravo, našla si pravi lokal in mi prinesla hrano.
Nihče ne peče kot oni. Bi malo? - Kar jej.
Se bojiš, da bi se zredila? Kakšna kila več bi ti pristajala.
Pozabi torto in povej, kako bova rešila to težavo. - Kakšno težavo?
Kakšno? To z Namıkom. - Aja, to.
Navadno me je poklical, ko je imel težave. Bil sem njegova desna roka.
Tokrat pa je stvar preresna. - Tako je.
Kako naj ubežnik pomaga ubežniku? - Ne govori mi ubežnik.
Mar nisi? - Prav imaš. Bi malo? Še zadnji grižljaj.
Ne, Cüneyt, prosim. - Prav.
Stvari ne jemlješ resno.
Policija misli, da sta z İdil pobegnila. Sprašujejo o njej.
Če izvejo, kaj se ji je zgodilo, bom v velikih težavah.
Kaj bi rada? Potisnila si jo in jo ubila.
Pa je nisem hotela. Nesreča je bila.
V redu nisem angel, tako zlobna pa spet nisem.
Mislim...
Sicer nisi prinesla čaja, a ti bom naredil uslugo.
To z İdil bom prevzel nase. - Ne zafrkavaj.
Ne zafrkavam se. Močen človek sem.
Če bo treba, bom nosil to breme.
Kaj je? Sem prijazen? Pravi maš.
Popoln sem. Nihče ni boljši od mene. Nihče.
Nikoli ne boš našla človeka, kot sem jaz.
Resno misliš? - Ja.
Kaj počneš?
Kaj si mi naredila?
Ne morem v zapor. Kaj naj? Naj čakam obiske?
Tudi čakanje je zabavno. - Ko bi bilo res.
Sicer ne prideva pogosto sem, a sva tu doživela najlepše trenutke.
Ja.
Mislim, da sem tu prvič spoznala, da sem zaljubljena vate. - Res?
Hočem reči, kako zelo te ljubim. - Torej malo.
Joj, Ferhat. - Nič ne jamraj.
Ko bi bilo vedno tako lepo in mirno.
Nekaj ti povem. Ni se nama treba preseliti.
Ti si hotela stran. - Ljudje, ki so nama grenili življenje, so odšli.
Nihče več me ne moti. - In te tudi ne bo.
Sama bova ostala. Srečna bova.
Kaj pa Özge?
Če boš hotel biti z njo, bom to spoštovala.
Kot sem rekel. Vildan naj bo malce na svojem, da se spravi k pameti.
Ni ji lahko.
Najin otrok bo odraščal z Özgürjem in Necdetom. Kakšna prijatelja.
Ves čas ga bosta tepla. - Tepla? Kaj pa govoriš? Ljubi bog.
Taka je naša družina. - Sina ne bom tako učila.
Bomo videli. - Kaj bomo videli? Kar nehaj.
Zdaj pa ne dobiš sladice. - Saj boš ti vso pojedla.
Sram te bodi. Resno pravim.
Na stranišče grem.
Kam si dal sladico? V hladilnik?
Ferhat?
Ferhat!
Odpusti mi, lepotica moja. Ne morem dovoliti, da greš za mano.
Pusti me, da to dokončam po svoje.
Tako bova imela življenje, ki sem ti ga obljubil. Srečno in mirno.
Kako si mogel?
Za Namıka Emirhana gre!
Najinega očeta je ubil Namık Emirhan!
Dobro premislite, vsaka podrobnost pride prav.
Samo Namık nas zanima.
Zaščitili bomo vašega moža. Če se mu kaj zgodi...
Fantek bo, ne? - Tako je.
Mogoče boste morali otroka vzgajati sami.
Če bo Ferhat ravnal po svoje, ne bo to nikomur koristilo.
Ferhatu bo povedala, da si ti njegov oče!
Kako si mogel? Žrtvoval si lastnega sina.
Maščeval se bom za očeta.
Sicer ne bom našel miru.
Koga čakate?
Gospe Aslı sem povedal, da se bo Namık oglasil, preden gre.
Aslı vas je obvestila?
Ja, ga. Aslı? - Halo? G. Oğuz, pomagajte. Ferhat je odšel.
Pomirite se. Kam je šel? - Na pomol v Beykozu. Dobita se ob desetih.
Prav, smo že na poti. - Nekaj ste mi obljubili.
Obljubili ste mi, da boste zaščitili Ferhata.
Nočem obžalovati tega klica. G. Oğuz!
Vaša žena misli na vaše dobro. Rotila me je, naj vas zaščitim.
Samo na to je mislila. Ne jezite se nanjo.
Pustite nam, da opravimo svoje.
Gospod tožilec.
Namıka Emirhana ni.
Kako ga ni? Preverite še enkrat. - Saj smo. Pobegnil je.
Kaj pa je? Ga niste ujeli? Se vam je načrt izjalovil?
Če bi nam že prej pomagali, ne bi bilo tako.
Je Ferhat hudo besen?
Lovil me bo. Čimprej moram oditi.
Govoril je že s tvojimi znanci.
Torej si začel sodelovati z oblastmi.
Tudi prav.
Če res hočeš, da ostanem, bom pač ostal.
So ga ujeli?
Izdala si me, Aslı. - Ferhat.
Bo vedno tako, Aslı?
Mi boš vedno, ko ti bom obrnil hrbet, vanj zarila nož?
Me hočeš prizadeti? - Ferhat... - Me res hočeš prizadeti?
Vprašala sem te, če se spomniš, kako sva se poznala.
Nič nisi rekel. Tiho sem bila in šla dalje.
Odpeljal si me v gozd in mi s pištolo grozil, da se moram
poročiti s tabo, če hočem preživeti. - Poberi se iz mojega življenja.
Saj v njem sploh ni prostora zame!
Spet si se vrnil na stara pota. Vedno me pustiš samo
in počneš stvari za mojim hrbtom.
Briga te zame, za svojega otroka, za svojo družino.
Danes si spet dokazal, da si brezupen primerek, Ferhat.
Ta človek mi je ubil očeta. Naj ga pustim na prostosti?
Naj to mirno požrem. - Je bilo kaj bolje, ko si pri 12-ih
ubil morilca svojega očeta?
No?
Si našel mir?
Nocoj si skoraj ponovil preteklost.
Ti enkrat ni bilo dovolj?!
Očitno ne.
Je bilo kaj bolje, ko si pri 12-ih ubil morilca svojega očeta?
Si našel mir?
Ti enkrat ni bilo dovolj?!
Očitno ne.
Podoben si mami. - Zakaj?
Še lase imaš take kot ona.
Komu si pa ti podoben, Yiğit? - Očetu. - Tudi jaz sem mu podoben.
Ko bom odrasel, bom tak kot on. Vsi bodo vedeli, čigav sem.
Ni res, mami si podoben. Poglej svoje obrvi.
Zakaj se kregata?
Naredite prostor.
Bogec.
Povejte. - Ti nisem podoben?
Vsi ste mi podobni. Osebnosti so podobne moji.
Ko bom odrasel, bom tak kot ti. Trdo bom delal in nikoli lagal.
Tudi moji otroci bodo taki. Pošten bom. - Bravo, junak moj.
Vsi boste pridni, ne? Najprej ste ljudje.
To je najpomembnejše. Dajmo, gremo jest. Gremo.
Primi. Gülsüm, pridi.
Domov me pelji, Teslo. Vzela bom svoje stvari in šla v svojo hišo.
Za naju ni več povratka.
Svakinja, vsaj pojej kaj.
Ne, takoj bom odšla.
Aslı?
Özgür. Kaj pa ti tu?
Aslı, čakamo te. - Yiğit, kaj je? Kaj počneta tu?
Poglej, koliko je ura. Sestradani smo. - Pridi.
Kaj se dogaja?
Aslı je prišla.
Kaj se dogaja?
Pridi, meso je že skoraj pečeno.
Živijo.
- Zdravo. - Čestitke.
Kaj se dogaja? - Tako sem vesela.
Samo malo. Kako...
Brat je zjutraj privihral domov
in se mi opravičil za vse.
Rekel je, da je čas za nov začetek. Na svoj način, seveda.
Potem smo se vsi zbrali.
Odlično.
Dajmo, sedite. Meso se bo ohladilo.
Primi, bratranec.
Kaj se dogaja?
Dobro, da te imam.
Spomnila si me, da sem očetov sin. Hvala.
Ljubi...
To je kot v sanjah.
Ne vem, kaj naj rečem.
Veš, da nisem dober z besedami, a to niso sanje.
Dajmo, greva.
Meso se bo ohladilo. Vsi smo tu.
Kar razdelite si. - Neverjeten si.
Ljubi bog.
Kaj pa počneš?
Prišel je pome. - Odlično je. Hvala ti. - Je dobro?
Vam kaj prinesem, ga. Yeter? - Ni treba, po vodo grem.
S kom si dopisuješ? - Gülsüm?
Komu pišeš? - Nikomur. Ni pomembno.
Daj mi telefon.
Nehaj. Ni pomembno, komu pišem. - Namıku, ne?
Ne. Kaj ti je? Od kje ti Namık? - Kaj pa je?
Zakaj se na tako vesel dan skrivaš tu notri? Komu si pisala?
Nikomur. - Kaj se greš? - Gülsüm! Daj mi telefon.
Sta že izbrala ime? - Nisva se še odločila,
a vem, da bova imela še težave. - Oče ima vedno zadnjo besedo.
Si pa težek, bratec. - Res je.
Dajmo, odpri usta. - Ne, sita sem. Nehaj, pros...
Zakaj se smejiš? - Pozabila sem že te tvoje ukaze.
Zadnje čase jih nisem slišala. A so mi všeč.
Odpri usta. Jej. Pij. Lepo je slišati.
Super je.
Kje je Necdet? - Zgoraj spi.
Kako sta srečna.
Kakšna popolna družinska slika.
Kam greš? - Takoj pridem.
Boš sir?
Oči, se greva igrat?
Star sem. Necdet pa še spi.
Počakaj na Aslıjinega otroka.
Ne zafrkavaj se. Premajhna sta.
Počakaj še malo. - Si opazila, da so vsi vnuki moškega spola?
Super je, a upam, da pride še kakšna punčka.
Ne.
Pridi, greva se igrat. - Juhu. - Juhu.
Naročilo si dobila. - Ne glejte me tako.
Nerodno mi je.
Namık Emirhan!
Iskal si me, Ferhat.
Stojim pred tabo.
Ne pritožuj se.
Saj se ne.
Zadnja ura ti bije.
Dobrodošel.
Se ti ne zdi, da pretiravaš? - Nič ne pretiravam.
Ne pretiravam.
Ubil si mojega očeta.
Ubil si angela.
Spremenil si me v morilca.
Uničil si mi družino.
Od 12. leta sem te ubogal.
Ti ni bilo nič žal,
ko si mi dajal ukaze?
Kako si me lahko pogledal v obraz?
Tudi ti bi ravnal enako, Ferhat. - Nisem tak kot ti.
Nikoli nisem bil.
V meni še vedno živi moj oče. Ta del mene je dober.
Ta del je zmagal.
Tega se ne zavedaš, Ferhat,
a si mi zelo podoben. - Nič nočem imeti s tabo.
Po mojih žilah se pretaka Necdetova kri.
Slišiš? Nič nočem imeti s tabo, Namık Emirhan.
V nasprotju s tabo ne morem ubiti nedolžnega človeka,
ampak...
Nekoga kot si ti, pa ubijem brez premisleka.
Ferhat.
Tudi ti bi ravnal enako,
če bi imel človek
tvojega sina.
Ustrelil bi ga,
da bi sina dobil nazaj.
To bi naredil za dobrobit svojega otroka, Ferhat.
O čem govoriš?
Pomisli na Aslı.
Zakaj se je tako vmešavala, da se ne bi soočila? - Kaj govoriš?
Zakaj sem vsa ta leta ob sebi držal Yeter?
Ne. Ne.
Ne!
Ne, ne, ne. - Zakaj nisem hotel, da odideš?
Ne zato ker si moja desna roka, moj nečak.
Nehaj.
Utihni. Utihni.
Nehaj. - Ferhat. - Nehaj. Utihni!
Utihni!
Če ne nehaš, se bom ustrelil v glavo.
Necdet Aslan ni bil tvoj oče, Ferhat.
Moj sin si.
Sin Namıka Emirhana si.
Mali. Pridi pojest meso.
Dajmo, gremo. Gremo.
Naj si oči odpočije.
Kam je neslo Ferhata? Kar izginil je.
Dobro je, ne?
KONEC 30. DELA